Arborophila crudigularis
Arborophila crudigularis | |
---|---|
![]() | |
Stare de conservare | |
Clasificare științifică | |
Regn: | Animalia |
Încrengătură: | Chordata |
Clasă: | Aves |
Ordin: | Galliformes |
Familie: | Phasianidae |
Gen: | Arborophila(d) |
Specie: | A. crudigularis |
Nume binomial | |
Arborophila crudigularis (R. Swinhoe(d), 1864)[2] | |
Modifică text ![]() |
Arborophila crudigularis este o specie de păsări din familia Phasianidae. Este endemică în Taiwan, iar habitatul său natural este pădurea de foioase cu frunze late. Este amenințată de pierderea habitatului, dar în prezent este clasificată de către Uniunea Internațională pentru Conservarea Naturii ca specie neamenințată cu dispariția.
Taxonomie
[modificare | modificare sursă]Robert Swinhoe(d) a descris această specie în anul 1864, propunând că aparține unui nou gen, Oreoperdix. Pasărea avea o „pată roșie urâtă ce pare crudă pe gât”.[3] Swinhoe a crezut inițial că pasărea era rănită, dar a constatat că pata era naturală după o examinare din apropiere. Pata roșie există probabil doar în sezonul de reproducere.[3] O specie monotipică,[4] este acum plasată în genul Arborophila(d).[2] Denumirea crudigularis provine din cuvintele latine pentru „sângerare” și „cu gât”.[5] Un studiu din anul 2015 sugerează că rudele cu care este cel mai strâns înrudită nu se află în China continentală adiacentă, ci în Asia de sud-est și că se răspândesc de-a lungul zonei platformei continentale expuse la niveluri ale mării mai scăzute în timpul erei glaciare.[6]
Descriere
[modificare | modificare sursă]O astfel de pasăre are lungimea de aproximativ 28 cm. Masculul cântărește aproximativ 311 g, iar femela cântărește aproximativ 212 g.[7] Creștetul este gri. Capul are părțile laterale negre și o sprânceană albă, bărbie albă și niște pete albe sub ochi. Gâtul este alb și este prezentă o jumătate de guler negru.[8] Părțile superioare sunt de culoare gri-măslinii cu bare negre, iar pe aripile rotunjite, de nuanță roșcată, sunt trei bare gri. Coada este scurtă și rotunjită. Părțile inferioare sunt de culoare albastră-gri, cu dungi albe pe coaste. Ochiul este negru, cu un inel roșu îngust în jurul lui. Ciocul este albastru-gri, iar picioarele sunt portocalii-roși. Femela este asemănătoare cu masculul, dar are mai puține dungi pe gât și mai multe dungi pe coaste.[7]
Răspândire și habitat
[modificare | modificare sursă]Această pasăre este endemică în Taiwan, fiind întâlnită în munții centrali și estici.[8] Trăiește în păduri cu foioase cu frunze late, preferând desișurile și zonele subarbustive. Se găsește la altitudini de 700–3.000 m deasupra nivelului mării, în principal la 1.500–2.000 m.[4]
Comportament și ecologie
[modificare | modificare sursă]Vocea sa este o serie de sunete de guru care cresc și descresc. Se aud adesea duete și coruri. Sunetele de chemare singure sunt similare cu cele ale speciei Erythrogenys erythrocnemis(d).[7] Caută hrană în grupuri de două sau trei păsări, mâncând râme, fructe de pădure, semințe, răsaduri și insecte. Se reproduce din martie până în august, în funcție de altitudine, și cuibărește într-o crăpătură sau sub un copac. Un rând de ouă este format din 6–8 ouă albe care sunt clocite timp de circa 24 de zile.[4]
Stare de conservare
[modificare | modificare sursă]Numărul de specimene al populației speciei este estimat la peste 10.000 de păsări. Probabil că este în scădere în afara ariilor protejate, ca urmare a defrișării. În anul 2014, Uniunea Internațională pentru Conservarea Naturii a clasificat-o specie neamenințată cu dispariția, înainte fiind clasificată ca specie în stare vulnerabilă, deoarece populația și arealul său sunt de fapt mai mari decât cum erau estimările anterioare. Se găsește în mai multe parcuri naționale și rezervații naturale.[1]
Note
[modificare | modificare sursă]- ^ a b BirdLife International. „Arborophila crudigularis”. Lista roșie a speciilor periclitate IUCN. Versiunea 3.1. Uniunea Internațională pentru Conservarea Naturii. . Downloaded on 01 November 2021.
- ^ a b Gill, F.; Donsker, D. (ed.). „Pheasants, partridges & francolins”. IOC World Bird List Version 7.3. Accesat în .
- ^ a b Swinhoe, Robert (). „Letters, Extracts from Correspondence, Notices, &c”. Ibis. 6: 425–426. doi:10.1111/j.1474-919x.1864.tb07881.x.
- ^ a b c Madge, Steve; McGowan, Phil (). Pheasants, Partridges & Grouse: Including buttonquails, sandgrouse and allies. Bloomsbury. pp. 258–259. ISBN 9781408135655.
- ^ Jobling, James A. (). Helm Dictionary of Scientific Bird Names. Bloomsbury. p. 123. ISBN 9781408133262.
- ^ Chen, D.; Chang, J.; Li, S.; Liu, Y.; Liang, W.; Zhou, F.; Yao, C.; Zhang, Z. (). „Was the exposed continental shelf a long-distance colonization route in the ice age? The Southeast Asia origin of Hainan and Taiwan partridges”. Molecular Phylogenetics and Evolution. 83: 167–173. doi:10.1016/j.ympev.2014.11.006.
- ^ a b c Brazil, Mark (). Birds of East Asia: China, Taiwan, Korea, Japan, and Russia. A&C Black. p. 34. ISBN 9780691139265.
- ^ a b MacKinnon, John; Phillipps, Karen (). A Field Guide to the Birds of China. Oxford University Press. p. 39. ISBN 9780198549406.